Рон Гуларт
Време за ремонт

Превод от английски: [Неизвестен], 2001

chitanka.info

Сервитьорката се разписка (с жив персонал това не е изключено) и посочи прозореца, който гледа към паркинга. Стю Клеманс се извърна енергично на стола си. През зеленикавото стъкло видя как тъмнокос мъж на около трийсет се хвана за гърдите и падна на колене, трескаво стиснал сърцето си. Кримфургонът безшумно се измъкна от редицата паркирали коли и се отправи към падналия.

— Ама там няма никой, в колата! — извика сервитьорката и изтърва чашата с кафе.

„Сигурно е изпълзяла от някаква дупка“ — помисли си Клеманс.

— Тази кола е моя — обяви той и натисна бутона, показа се салфетка. — Изтрийте се. Кримфургонът знае какво прави.

Момичето поднесе салфетката към лицето си. В същото време кримфургонът върза мъжа, проглуши околността още веднъж и го прибра на задната седалка за опознаване и разпит.

— Нали ти казах, никога не греши — каза Клеманс на гърба й. — Вече почти година съм старши инспектор на двайсет и трети отдел, този кримфургон никога не е сбъркал. Така е конструиран.

Вероятно фургонът направи на подозирания инжекция, защото онзи изчезна от полезрението. Масата, без никакви команди, изхвърли три салфетки. Клеманс изпсува и удари с юмрук по масата.

— Прави ги тия номера — отбеляза сервитьорката и пак се обърна към Клеманс.

— Е, спокойно. Законите в Барнъм са справедливи. Жалко, че трябваше да видите престъпника отблизо.

— Току-що обядва — разплака се сервитьорката. — Като най-обикновен клиент.

— Дори престъпниците трябва да ядат.

Клеманс се разплати и касовият апарат му позволи да се приближи до входа.

Край кримфургона не бе останала нито една кола. Когато са в беда, хората се обаждат на полицията, но в останалите случаи се стараят да бъдат по-далечко. Клеманс се навъси, когато огледа пространството около хотела. Трябваше да се върне в управлението, пътят бе не по-малко от час. Запали цигара и тръгна към фургона. Интересно, кого ли е прибрал?

— Внимание! Прослушайте съобщение от службите за реда — прогърмяха високоговорителите от покрива. — Кримфургонът А–10 току-що е задържал Шелдън Клуг, търсен по обвинение за убийство. Съдебното разследване завърши. Подсъдимият е признат за виновен и получи смъртна присъда. Тя е приведена в изпълнение съгласно процедурите на закона. Чухте съобщение на службата за реда в Барнъм.

Клеманс се затича — ега ти, какъв успех! Шелдън Клуг — убийство на жена и демонтаж на всички домашни андроиди. Търсят го в тринайсет окръга. Пред вратата на фургона Клеманс извади от джоба си картата за идентифициране и изрече паролата за текущия ден. След това отговори на няколко въпроса и вратата се отвори.

— Браво! И как го откри?

— Извърших припознаване с положителен резултат пет секунди след излизането му от помещението — обяви високоговорителят. — Странното е, че вие не го забелязахте. Клуг беше без грим. Всички особени белези подсказваха за предразположеност към убийства.

— За съжаление беше в другия край на залата — и Клеманс погледна към празната задна седалка. При този тип кримфургони има възможност за избор: да задържиш убиеца до пълно дознание в някой от окръжните центрове или, ако убиецът е опасен, незабавно да се приведе присъдата в изпълнение. — Къде е?

Жабката се отвори и върху ръката на Клеманс падна бял матов буркан. На етикетчето пишеше: „Прахът на Шелдън Клуг“. Дезинтеграторът не бе оставил прекалено много. Клеманс върна бурканчето обратно и попита:

— Изпрати ли в управлението снимки, отпечатъци от пръстите, изображение на очната ябълка?

— Естествено — отвърна нахакано фургонът. — Плюс пълен стенографски отчет за процеса. В четири екземпляра!

— Добре — рече Клеманс доволно. — Най-после свършихме с Клуг. — Запали нова цигара и хвана кормилото. Кримфургонът можеше да се движи и самостоятелно, но Клеманс предпочиташе да го управлява. — Свържи ме с младшия инспектор.

— Слушам, сър.

— Гласът ти малко потреперва — отбеляза Клеманс.

— Извинявайте, сър. Сега ще го поправя. „Прослушайте съобщение от службата за реда… Прослушайте съобщение от…“ Така по-добре ли е?

— Прекрасно. Дай ми сега Киплинг.

Високо над пустинята ято птици образуваха кръг от пунктири. Клеманс облиза устните си и се облегна назад.

— На връзката е младши инспектор Киплинг.

— Киплинг, изпратили са ви материали за припознаване. Оставете един екземпляр за нашата картотека, останалото пратете в Управлението по правораздаване номер едно.

— Ще бъде изпълнено, сър.

— Чопнахме този убиец, Шелдън Клуг.

— Прекрасно, сър. Ще го подредите ли на опашката пред съдебната зала?

— Делото вече мина — отвърна Клеманс. — Нещо ново?

— Сигнал от района Деспос. Прилича на изнасилване.

— Прилича или е точно?

— Не съм сигурен, сър — отвърна Киплинг. — Съобщението е доста объркано. Знаете какви глупавички са андроидните патрули по селата. Преди час изпратих робот. По обед ще бъде там. Ако работата е сериозна, ще ви дочакам с кримфургона и ще тръгнем натам. Клеманс се навъси. — Името на пострадалата?

— Даяна Мармън. Двайсет и пет годишна, ръст — пет фута и шест дюйма, тегло…

Клеманс рязко обърна кормилото вдясно, колата заседна в канавката.

— Стоп! — разпореди Клеманс. — Киплинг, Даяна Мармън ли казахте?

— Точно така. Познавате ли я?

— Кажете ми всичко, което знаете по случая.

— Даяна служи в архива на Деспос. Сутринта не е отишла на работа, затова изпратили андроид от отдел „кадри“. В квартирата й са открити следи от борба. Патрулният докладва, че няма признаци за ограбване. Ако помните отчета на Центъра за прогнозиране на престъпността, в периферните селища се очаква бум на престъпността на сексуална основа. Затова предположих, че е изнасилване. Значи я познавате?

Клеманс се запозна с нея преди пет години. Даяна Мармън, симпатична блондинка. Често се срещаха, докато Клеманс не премина от университета в полицейската академия. После изчезна от погледа му.

— Аз поемам историята — каза. — След два часа съм в Деспос. Съобщи, ако има нещо важно.

— Да, сър. Вероятно я познавате.

— Да. — После се обърна към фургона: — Обръщай и давай до село номер десет.

Пътят за Деспос минава през хълмове, размотавайки се между жълти ниви с пшеница. Чу гласът на Киплинг:

— В това време се е върнала у дома. Била е със зелена блуза, оранжева рокля и зелени ръкавици. Чантата също е била зелена. От квартирата се чул някакъв шум, но никой не му обърнал внимание. Вероятно някой е прекъснал защитната сигнализация и е проникнал вътре. Засега е това. Следи от отпечатъци няма.

— Мамка му! — изруга Клеманс. — Типичен грабеж. Ще дойда след час, не по-рано.

— Още едно съобщение — рече Киплинг.

— За Даяна Мармън ли?

— Не, за Шелдън Клуг. В Управлението по правораздаване са постъпили сведения, че тази сутрин Шелдън Клуг се е предал на властите в парка на територията на двайсети окръг. Идентифициран е. В същото време проверката на изпратените от вас материали дават отрицателен резултат.

— Що за глупост, нали ние хванахме Клуг!

— Не, ако се вярва на Управлението.

— Невъзможно е, Киплинг! Кримфургонът не греши.

— Като се върнете, Управлението ще направи пълен контрол на фургона.

— Нещо бъркат — отвърна Клеманс. — Добре де, занимавайте ме само с историята на Даяна Мармън.

— Слушам, сър. Край на връзката.

Клеманс се обърна към фургона.

— Какво става според теб? Не си сбъркал с Клуг, нали?

Настъпи мъртва тишина. Фургонът просто отби и спря.

— Не съм ти нареждал да спираш.

Мълчание.

Кримфургоните не се повреждат; ако се случи, сами се поправят. Но сега всички усилия на Клеманс се оказваха напразни — кримфургонът А–10 не даваше признаци на живот. Клеманс не можеше да изпрати дори сигнал за помощ. От Даяна го отделяха един час. Искаше да си наложи да не мисли за нея и за случилото се. Слезе от фургона и застана на няколко крачки.

— Питам те за последен път, тръгваш ли?

Никакъв отговор.

Обърна се и хукна обратно към Деспос. Горещината изсмука цялата му телесна влага. Трябваше да се случи точно когато тя е в беда. И трябваше да се случи точно сега.

Бързата техническа помощ не обеща нищо до края на смяната, тоест за петнайсет минути. Клеманс потърси фургони от съседите. Двайсети сектор му отказа — заради аварии на някакъв реактор; двайсет и първи обеща да изпрати в Деспос първия освободен кримфургон; двайсет и втори обеща същото, но при едно условие — не преди да се стъмни. В края на краищата Клеманс нареди на младшия инспектор да отиде до Деспос със самолет и да направи каквото може. Макар че какво може един жив инспектор в сравнение с кримфургон?

Малкото кафене в Деспос, от което той позвъни, беше напълно автоматизирано. Клеманс седна край масата и зачака майсторите. Кръглата синя зала бе почти празна. Само едно гърбаво старче седеше на масата за закуска и нервно натискаше бутона. Всичко около него бе печени картофи, но той искаше още. Клеманс си поръча втора чаша кафе и престана да му обръща внимание. Сигурно това старче е за психофургон, но инспекторът не искаше да се занимава с него.

— Абсурд — рече майсторът докато вървяха към изхода. — Вижте сам — и посочи малък едноместен моторолер на паркинга.

— Скоро ще се стъмни. Животът на една жена е под заплаха. Мамка му, ще изгубя повече време, ако чакам да ремонтирате фургона и да го докарате.

— Съжалявам — отвърна майсторът, дребен мургав мъж. — Не мога да ви закарам до фургона. Забранено е возенето на пътници в тия въшки. При тегло над двеста фунта се изключват.

— Добре, добре…

— Зная къде е фургонът, чакайте ме.

— Колко?

Майсторът повдигна рамене.

— Те рядко се развалят, но когато се развалят… Може да ме размотава до сутринта.

— До сутринта ли? — Клеманс го сграбчи за рамото. — Вие се шегувате.

— Ако ми счупите ръката, ще изгубим повече време.

— Ще можете ли да го подкарате?

— Имам специален набор от карти за идентификация и пароли. Вървете да си пиете кафето. Ще побързам.

— Можете ли да се оправяте с тези масички за двама? — беше някакъв младок с дрехи като чували.

— Какво рече?

— Поръчахме свещ, а ни сервира аспержи. Разбирате ли, инспекторе, за пръв път каня това момиче, ставам за посмешище.

— Удари с юмрук прозорчето.

Клеманс отиде да позвъни в Управлението по правораздаване в Деспос. Автомат му съобщи, че младши инспектор Киплинг е тръгнал към дома на жертвата. Други новости няма.

— Тя не е жертва — отвърна Клеманс и трясна слушалката.

— Арестувайте тези двамата — каза гърбавото старче, когато Клеманс излезе от кабинката. — Метнаха свещта към моята маса и осраха всичките ми картофи.

Юношата се приближи.

— Ударих по масата, както казахте, и свещта изхвърча.

— Ето ви — рече Клеманс и им даде някакви дребни пари. — Повторете поръчката.

— Ама работата не е в… — започна старчето, но Клеманс се втурна към входа, с периферното зрение бе уловил някаква неясна сянка на пътя.

Когато дотича до шосето, кримфургонът забави ход и спря. Беше празен.

— Заповядайте, сър, седнете — промърмори фургонът.

Клеманс изпълни обреда за идентификация и влезе.

— Къде е майсторът, не тръгна ли с теб?

— Разпознах го. В Деспос ли отиваме?

— Да, ама почакай. А какво означава „разпознах го“?

Багажникът пак се отвори, там имаше два бели буркана.

— Шелдън Клуг няма да ни създава повече неприятности, сър. Току-що го арестувах и го осъдих. Маскиран като служител на ремонтната служба, той се опита да демонтира транспортно средство, което принадлежи на Управлението по правораздаване. Това престъпление, ведно с извършеното убийство, правят присъдата категорична.

Клеманс преглътна слюнката си. Ръцете му трепереха. Ако каже нещо, колата може пак да спре. Явно се е повредила. Когато Даяна бъде в безопасност, кримфургонът А–10 задължително трябва да отиде в работилницата. Но сега му трябва, без него не може да проследи похитителя на Даяна. Затова рече спокойно:

— Браво, отлична работа.

Фаровете осветяваха стръмните скали от двете страни на пътя. Клеманс беше във връзка с Управлението по правораздаване в Деспос, където остави младши инспектор Киплинг. Строго му забрани да споменава за делото Клуг, за да не ги чуе кримфургонът.

— Централната картотека на Управлението идентифицира похитителя по намерените отпечатъци — рапортува Киплинг. Съвсем неочаквано открил в квартирата на Даяна пръстови отпечатъци, които не забелязали нито патрулният андроид, нито роботът ченге. — Това е Джим Отърсън, досега хващан за кокошкарски истории.

— Добре — каза Клеманс. — Може би няма да посегне на Даяна. Ако не е решил точно сега да направи сериозното си престъпление. Кримфургонът улови следата, трябва да го чопнем всеки момент. Върви пеша и фургонът твърди, че Даяна е с него. Съвсем близо сме.

— Успех.

— Благодаря. Край на връзката.

Когато Клеманс и кримфургонът отминаха Деспос, вече беше въпрос на минути. Фургонът без усилия откри следите на похитителя. Дълбока нощ, те са на двайсет и пет мили от Деспос. Колата на Отърсън е на шест мили назад със строшена скоростна кутия. Изоставена на междуселски път четири часа преди фургонът да я открие. Отърсън явно е шарил на зиг-заг из окръга. Нощта след похищението вероятно е прекарал в изоставен склад. Според доклада на кримфургона около пладне престъпникът е напуснал склада и тръгнал към село номер 11. Часове наред двамата с фургона се движеха по следите му. Вече без автомобил, Отърсън и момичето трябваше да са наблизо.

Кримфургонът свърна от пътя и подскачайки, пое по каменисто плато. После направи рязък завой и спря. Отпред бе стръмен склон, осеян с пещери.

— Според мен те са горе — промърмори фургонът и спря двигателя си.

— Добре — отвърна Клеманс. Ако Отърсън е в някоя от пещерите, едва ли ще могат да се промъкнат при него; трябва да се рискува с преговори… — Освети склона — нареди той, — и включи външните говорители.

Пламнаха два прожектора. От арматурното табло изскочи микрофон. Клеманс го стисна и излезе от колата.

— Отърсън, говори старши инспектор Клеманс. Предлагам да се предадете. При отказ ще се наложи да използвам паралитичен газ. Знаем, че сте в една от пещерите. Ако трябва, ще проверим всички. Предайте се.

Клеманс чакаше. Подир минута по склона пробяга нещо зеленикаво и се затъркаля надолу.

— Мамицата му! — Клеманс хукна.

Склонът бе отделен от платото с малка долчинка. В ниското Клеманс видя зелено петно, сякаш ръце бяха обгърнали храст. Нима това е Даяна?

— Фенер и въже — нареди той.

Фургонът изпълни заповедта.

— Следи пещерите. Ще се спусна да видя какво е паднало.

— Готов ли си?

Клеманс пристегна фенера за пояса и се обви с въжето.

— Готов съм.

Фургонът започна да отпуска въжето и Клеманс се заспуска надолу. Около храста кракът му напипа камък и той размота въжето. Включи прожектора и огледа всичко наоколо. Въздъхна облекчено — някаква дрешка. Отърсън се е опитал да му направи капан. Точно в този момент въжето се отметна и краят му пое нагоре.

— Хей, къде бе! Дай въжето!

— Опасност — обяви фургонът и включи двигателя.

Прогърмя бластер, затъркаляха се камъни. Клеманс измъкна пистолета и вдигна поглед — по склона слизаше мъж, понесъл на ръце вързано момиче. И в двете си длани стискаше бластери. Устата на Даяна бе запушена с кърпа. Отърсън вървеше на криволици, сложил момичето пред себе си като щит. После стреля — не в Клеманс, в кримфургона. Като прекоси долчинката, Отърсън се оказа на двайсет ярда от мястото, където Клеманс започна спускането си.

Клеманс прибра пистолета си и пое нагоре. По средата на пътя чу вика на Отърсън, после стана тихо. Искаше да се измъкне бързо, но острите камъни му пречеха. Накрая с ругатня метна тялото си на равното.

И тогава чу от високоговорителите на кримфургона:

— Съобщение на Службата за реда. Току-що бяха задържани, съдени и осъдени на смърт Шелдън Клуг и неговата партньорка. Присъдата е приведена в изпълнение. Чухте съобщение на Управлението. Благодаря за вниманието.

Клеманс започна да вие. Стиснал по камък във всяка ръка, тръгна към фургона.

— Ти уби Даяна! — изръмжа през зъби. — Проклета шибана машина!

Кримфургонът тръгна срещу Клеманс.

— Най-после те хванах, Клуг!

Издание: Списание „Зона F“, бр.3/2001

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.